Какво е това…
Ставайте! Има змии! - Какво ще правим?
Джафар, Мистрас, живейте и за мен!
Ето. Хапнете си и се стегнете.
Джафар… - Това яде ли се?
Когато бях убиец, често се изхранвах така.
Благодаря за храната!
Има още много, не се бутайте!
Отлично! Змиите за довечера са готови.
Джафар! При теб всичко ли е готово?
Да. Изплетох го от дървесна кора.
Бива си те!
Напоследък вали повече. Ще ни е от полза.
Хора!
Гледайте! Това е дошло с дъжда.
О, много полезна находка!
Супер! Следобед ще ремонтираме.
Първо да ядем. Вече е готово. - Да!
Пак змийско месо…
Вече започва да ми писва.
Джафар… Дръж.
Каменна сол! - Намерих я край реката.
Браво, Син!
И това е готово. Хващай, Мистрас.
Изглежда супер!
Не!
Защо се държите така, сякаш това е нормално?!
Не е ли странно?!
Моля ви, спомнете си защо изобщо сме тук!
А защо сме тук?
Да! За да живеем!
Не е това!
МАГИ ПРИКЛЮЧЕНИЯТА НА СИНБАД
Епизод 12: Могъщ джин срещу могъщ джин
Намираме се в кралство Артемира.
Кралицата и хората й ни бутнаха в тая пропаст.
Целта ни беше да сключим търговски договор с тях!
Трябва да излезем от тук, за да осъществим целта си!
Вярно си беше така. - Да, спомних си.
Тогава?!
Тук се оказа по-хубаво, отколкото си мислех.
И това е готово. - Благодаря ти.
Тук е много по-удобно, отколкото на кораба.
Животът тук ми помогна да разбера.
Като дете гладувах много, заради войната.
Хората си помагаха, но животът ни беше окаян.
В моменти като този обаче забравям за това.
Топлата постеля стана нещо нормално
и забравям за тежките времена.
Хубавият живот съвсем ме е разнежил.
Но, попадайки тук, си спомних и за трудното.
Трябва да съм благодарен на природата
и животните, с чиято помощ преживяваме.
Да. Това…
Това тук е Животът.
Син… - Ненужно е.
Разговорите за хармонията са ненужни.
Предпочитам да изляза възможно най-скоро.
Как?
Лошо! Забравили са абсолютно всичко.
Само мислят как да преживеят деня.
Ако това продължи, завинаги ще остана тук.
А не го искам!
Ако не изляза, няма да я видя!
Ако се върнеш от долу жив, ще си поиграем.
Не, не! Мечтая да пътешествам със Синбад по света!
На всяка цена трябва да изляза.
Какво…
Това…
Какво? Можехме да поспим още…
Това е месо!
Може и да смърди малко, ама за мен си е месо!
Истинско бутче! - Но как се е озовало тук?!
Мистрас, какво значи това?
Намерих го снощи, когато търсех път за навън.
Месото вече беше обработено…
Хей… излиза…
Че днес ще имаме угощение!
Не!
Помислете! Месото е било обработено от човек!
Не е ли малко подозрително, че го откриваме тук?!
Не е случайно! Някой специално го е оставил там!
Може наистина да има път навън!
Пас съм. - И аз. Първо да го опечем…
Какво? Тези камъчета…
Скъпоценни са, нали?
Не съм срещал такива наоколо.
Но не се ядат. Забрави ги. - Прав си, безполезни са.
Скъпоценни…
Никакъв интерес към скъпоценните камъни!
Прав бях, забравили са за всичко!
Мистрас, наистина си открил нещо страхотно.
Много е възможно да успеем да намерим изход.
Заведи ни там, където си намерил месото.
Добре.
Какво значи това?
Нямаше нищо подобно преди.
Да. Кой го е направил и защо?
Трябва да разберем…
Хубаво месо! Събирайте! - Да!
Престанете да го събирате и ме чуйте!
И аз искам да знам откъде се е взело.
Но само след като си го приберем!
Точно така! - Барара-месо!
К'ви ги говориш?!
Първо трябва да проучим!
Можем да излезем от тук по някакъв начин!
Какво правиш?! Пусни!
Защо има птици от Артемира?
И там! - Не! Нашето месо!
Птиците взеха всичко за себе си.
Не може да бъде.
А си мислех, че това е пътят към свободата…
Безсмислено!
Всичко е наред, Мистрас.
Преживяхме някак
и ето, че сега някой ни се усмихва.
Странно…
Хей, вие! Носите много по-малко камъни!
Всичко е заради птиците!
Да! Отскоро почти не се връщат с месото.
Без оправдания! - Ама ние така се стараем…
Да, несправедлива сте! - Тишина!
За наказание сте!
Като работите по-малко, ще плащаме по-малко!
Не може! Ако не занеса пари, жената ще се разстрои!
Да, и моята!
Стига! Съсредоточете се, щом не ви харесва иначе!
И ще измислим какво да ви правим.
Когато се държите така, сте очарователна!
Винаги можем да разчитаме на нея, нали?
Бързо! Трябва да оберем всичко, преди да са дошли пилетата.
Не оставяйте нищо. На работа!
Съдбата ни се била усмихнала…
Само искаш да изядеш месото, това е!
На никого да не вярваш!
Никога няма да изляза.
Успокой се, Мистрас.
Син вероятно е измислил нещо.
Нещата, които за нас са безполезни,
често се оказват полезни в неговите ръце.
Затова май трябва да му се доверим.
Я гледайте! Свежо и апетитно!
Аз просто виждам човек, на когото му се яде.
Сигурно ти се струва, Мистрас, чаткаш ли?
Измисляш си.
Това вече е… огромно!
Напълно различно от предишните!
Все тая. Ние нищо не правим. - Мистрас…
Аз…
Точно това очаквах през цялото време.
Това е нашият подарък от съдбата.
Чудесно, този път донесоха голямо парче.
Хайде, събирайте камъните! - Веднага!
Хайде на работа! - Бързо!
Колкото повече месо, толкова повече камъни.
Здрасти!
Взимаме това назаем.
Божичко! - Извинете ни.
Просто живяхме сред природата известно време.
Предложи ни да използваме месото
и наистина се получи.
Но къде сме?
С помощта на птиците си осигуряват достъп
до тези скъпоценности.
Когато ние започнахме да ядем месото,
сигурно са си помислили,
че то изчезва заради някакви диви животни.
Ако хвърлят по-големи късове, няма да изчезва толкова лесно.
Така птиците ще могат да го вземат.
Да. Точно така е.
Влязохме в страна, където няма мъже,
а ето, че всичките работите тук.
Да не би да сте роби на жените тук?
Роби? - Това е нелепо!
Ние се грижим за домакинството.
Все пак това е държавата на жените
и само те могат да управляват.
Да, затова мъжете наглеждат къщите и децата.
Понякога помагаме и тук.
На момичетата им е толкова трудно! Да работят всеки ден!
Истина е!
Явно в Артемира ролите са разменени.
Изобщо не мога да ги разбера.
Но пък поне изглеждат щастливи.
Синбад, светът е толкова голям! - Прав си.
А сега трябва да ида при кралицата
и да я известя за завръщането си.
Това е докладът за днес. Желая ви спокойна нощ, кралице.
Този носител е толкова красив.
Твърде жалко, че не мога да използвам джина.
Но поне си имам украшение.
Украшение? Не.
Пред вашата красота всичко помръква.
Синбад! - Върнах се от Долината на смъртта,
за да ви видя отново.
Много ми липсвахте. - Стой…
Да, исках да ви видя,
понеже джиновете ми са у вас.
Беше умно да се размените с онази кукла.
Затова помислих, че ще задържите и носителите при себе си.
Какво има, кралице? Нещо не е наред ли?
Непростимо. Няма да ти простя, Синбад!
Много ще съжаляваш,
че ме оскърби по този начин!
Никой мъж не може да бъде равен на мен!
Дух на строгостта, чуй ме.
Вземи тялото ми и ми дай силата си.
Цербер!
Ще ти покажа силата си.
Синбад дали ще се оправи сам?
Винаги е бил страшно безразсъден.
Бързо, трябва да помогнем на Хинахохо. - Джафар!
Това…
Барарак! - Барарак!
Синбад и кралицата се бият с джинове?
И тя може да използва мълнии като на Баал.
Когато джиновете си приличат, силите се неутрализират.
Тук силата ти няма да е от помощ.
Тогава ще предприема друго.
Имам и още един джин.
Не съм преминал само един Лабиринт.
Сега мога да използвам и друга сила.
Дух на илюзията и лъжата,
чуй ме и вземи тялото ми.
Дай ми силата си, Валефор.
Още един? Значи мислиш, че си по-силен от мен?
Какво правиш?
Щом не атакуваш, ще те атакувам аз!
Какво има? Само това ли можеш?
Леден вой!
Подейства! - Не.
Невредима е. - Само това ли е?
Само това ли можеш след двата Лабиринта?
Цербер е джин на строгостта.
Едната глава използва лед, другата мълния.
А аз мога да управлявам огъня.
Джинът ми има три способности и е най-силният!
Безсмислено е да променяш облика си!
Имаш само две умения. Няма как да ме надвиеш!
Възможна ли е такава магия?
Няма как! Ако той продължи така…
Не, да го оставим да продължи.
Син е замислил нещо.
Пробвай да ми върнеш това!
Церберо Хадиса!
Синбад!
Не беше толкова зле. Но сега приключваме!
Танц на огнения звяр!
Синбад…
Колко глупав човек.
Отново нищо не те отличава от другите мъже, Синбад.
Още не съм умрял, господарке.
Ти… как така си още тук?
Как се оказа тук?
Стана. Основната сила на Валефор.
Основна сила? - Да.
Това да управлява леда и снега е само част от силата на джина.
Успя да останеш невредим.
Но от тази атака вече няма да избягаш.
Огън, мълния и лед.
С това ще обединя тези три стихии.
Ще станеш на пепел!
Висша магия! Церберо Калб Волкеса!
Невъзможно! - Не мога да го позволя, господарке.
Трябва да защитавате страната си, не да я унищожавате.
Как това момче винаги се оказва зад мен?
Нито за миг не го изпуснах от очи!
Копеле! Как смее един мъж да говори така с мен?!
Тук съм.
Защо? Не мога да преценя къде ще бъде…
Сякаш се боря с някой от… друго измерение…
Движенията й… - Да.
Валефор е способен да мами.
Способен е да ограничи движенията й.
Това е една от основните му сили.
Ледените му атаки бяха само за залъгване.
С тях си създаваше поле за действие.
Затова обръщаше атаките на кралицата срещу нея самата.
Ледът направи движенията й по-забавени.
Тя изобщо не забеляза всичко това.
Не става. Аз…
За първи път ми се случва един мъж…
Не желая да бъда груб с жени.
Гаруфор Кирестал!
За първи път загубих… от мъж.